Viikingid.
Skandinaavia sõdalased, kes rüüstasid ja röövisid üle tuhande aasta tagasi.
Nende jõhkrus oli legendaarne.
See on mõõgahaav kellegi peas.
Mõõk on jätnud pealaele jälje.
Neist jäi kogu Euroopas maha vägivallarada.
Mis luud need on? - Need on idapoolsest kambrist.
Viikingite pikklaevad terroriseerisid sajandeid inimesi
Iirimaast kuni Kaspia mereni.
Midagi sellist polnud enne nähtud.
Viikingid polnud siiski üksnes röövlid, vaid ka kaupmehed ja maadeuurijad,
kes purjetasid kaugemale kui ükski varasem eurooplane.
Nüüd käivad arheoloogid viikingite jälgedes, et avastada nende saladusi.
Kuidas nad meisterdasid varaseid metalltooteid?
Kuidas ehitasid oma laevu, mis pidasid vastu kõige tormisemal merel?
Ning kõige suurem mõistatus: kui kaugele viikingid jõudsid?
Kas nad avastasid Põhja-Ameerika ammu enne Kolumbust?
Nüüd aitab uus tehnoloogia ühel teadlasel taas nende jälgedes käia,
sest satelliidid 600 km kõrgusel Maa kohal toovad esile ennenägematu.
Satelliitide puhul on imeline,
et nad ei talleta infot üksnes valgusspektri nähtavast osast,
vaid andmeid töödeldes hakkame ühtäkki nägema väga peeni detaile.
See on hämmastav uus tehnoloogia.
Ent kas see uus tehnoloogia leiab püha graali,
uue viikingite asula Põhja-Ameerikas,
mis võib sundida ajaloo raamatuid ümber kirjutama?
See lausa kisendab: "Palun kaevake mind välja!
Kui see on viikingite asula,
oled leidnud viikingite ekspansiooni kõige kaugema punkti läänes.
Ühes salajases paigas Põhja-Ameerikas
avastavad arheoloogid jahmatavaid uusi tõendeid.
Täna on tõesti väga hea päev.
Seda ei juhtu just tihti, et satud paika, mis võib ajalugu muuta.
Olete valmis?
MUISTSETE VIIKINGITE JÄLGEDES
Viikingid reisisid sajandite vältel väga kaugele.
Nad olid kardetud röövlid...
... kuid ka edukad kaupmehed,
kes käisid tuntud maailma risti ja põiki läbi.
Oma kodumaalt Skandinaavias Lõuna-Euroopasse
ja ida poole Aasia eksootilistesse linnadesse.
Meil on münte, mis on pärit kaugest Usbekistanist.
See võru on tehtud ilmselt Venemaal
ja see preesitükk on tõenäoliselt Iirimaa päritolu.
Kas pole imeline?
Ning viikingid uhkeldasid veelgi imeväärsemate seiklustega.
XIII sajandil panid Islandi mungad kirja eepilised lood
viikingite avastusretkedest, mis olid põlvest põlve edasi antud.
Need olid viikingite saagad,
milles viikingid, keda tunti ka põhjarahvana, väitsid,
et on rännanud üle mere kaugele läände, Islandile, Gröönimaale
ja veelgi kaugemale, ning avastanud uusi salapäraseid maid.
Kas need läänepoolsed maad võisid hõlmata ka Põhja-Ameerikat?
Me oleme uskunud viikingite jõudmist Põhja-Ameerikasse saagade põhjal.
Kui usaldusväärsed need tekstid ikkagi on?
Need näivad olevat pigem ajaloo ja mütoloogia segu.
Nii on sajandeid olnud teadmata, kas viikingid jõudsid Ameerikasse.
Kõik muutus alles 1960. aastatel koos hämmastava avastusega Kanadas
Newfoundlandi põhjatipus.
See on LAnse aux Meadows, kus arheoloogid kaevasid välja
viikingite tuhat aastat vanade hoonete alusmüürid,
leidsid metallitöötlemise jälgi, raudnaelu ja esemeid,
mille võis maha jätta vaid põhjarahvas.
Varastes saagades kõneldakse viikingite tulekust Põhja-Ameerikasse.
LAnse aux Meadows näitab, et see osa loost on tõsi.
Leiu tähendus oli tohutu:
viikingid olid jõudnud tõesti Põhja-Ameerikasse.
Viikingite retked Ameerikasse
on ühed pikemad merereisid inimkonna ajaloos.
Need olid oma aja kohta uskumatud ja võrreldamatud saavutused.
See avastus kirjutas ajaloo ümber.
Viikingid olid saabunud Ameerikasse sadu aastaid enne Kolumbust,
tõstes esimeste eurooplastena jala Uue Maailma pinnale.
Ometi pole sestpeale Põhja-Ameerikas teisi viikingite asulaid leitud,
kuigi saagad pajatavad enamatest retkedest ja asulatest uuel maal.
On leitud sadu asulapaiku, mida arvati viikingitele kuuluvat,
ent lähemal uurimisel selgus, et see pole tõsi.
Oleks väga tore, kui leitaks uusi tõendeid.
Viikingiuurijad on kaua uskunud,
et Ameerikas peaks olema rohkem viikingite pärandit.
Nad teadsid seda piirkonda ja võisid tagasi tulla.
Küsimus on, kas nad tulid.
Kui teisi asulapaiku leidub, peaks olema võimalik neid ka leida.
Pingsatest otsingutest hoolimata on arheoloogid jäänud tühjade kätega.
Uusi tõendeid viikingite asustusest Põhja-Ameerikas pole leitud.
Nüüd pöördutakse uusima tehnoloogia poole
ja uuritakse Ameerika rannikut uute silmadega -
satelliitidega 600 kilomeetri kõrgusel planeedi kohal.
Kosmosearheoloog Sarah Parcak on satelliitide kasutamise teerajaja,
kes on teinud ikoonilisi arheoloogilisi avastusi.
Ta on avastanud satelliidipiltide abil Egiptuse kadunud linnu.
Ennäe imet, terve linna plaan!
Samuti legendaarse tuletorni Rooma muistses sadamas.
See on vägev.
Nüüd on ta viikingite jälil.
Järgmistel kuudel otsib ta kadunud asulapaiku Põhja-Atlandil,
Briti saartest kuni Islandi ja Põhja-Ameerikani.
See on Sarahle hüpe tundmatusse.
Erinevalt egiptlastest ja roomlastest,
ei rajanud viikingid suuri kivimonumente.
See projekt on mu suurim väljakutse.
Viikingid ületasid suure ookeani, mis lahutab Euroopat Islandist,
Gröönimaast ja Newfoundlandist, kuid nad elasid taludes.
Need on üürikesemad ja neist ei jäänud kuigi palju maha.
Kas Sarah leiab viikingitest rohkem jälgi siin Euroopas
või koguni Põhja-Ameerikas? Kas ta suudab tõendada,
et viikingid asustasid Põhja-Ameerikas mõne seni avastamata paiga?
Kas kusagil võib olla veel asulaid,
kusagil Newfoundlandil või mujal Põhja-Ameerikas?
See näib olevat üks viikingiuurijate pühi graale.
Sarah töötab koos ajaloolase Dan Snow'ga,
kes tahab käia Euroopas ja mujal viikingite jälgedes.
Kui vägivaldsed olid viikingitest röövlid ja sõdalased?
Kuidas ehitasid viikingid laevu,
mis suutsid ületada Atlandi sajandeid enne Kolumbust?
Hämmastav!
Kogu laevakere vetrub kuni põhjani välja.
Millalgi VIII sajandil mindi avamerele
ja need laevad võimaldasid viikingitel 300 aastat üle merede rännata,
ajades Euroopa rahvastele kõikjal hirmu nahka.
Kes need viikingid ikkagi olid?
Rohkem kui 1200 aastat tagasi oli Skandinaavia -
tänapäeva Norra, Rootsi ja Taani - rikas, kuid eraldatud maa,
kus valitsesid sõjakad pealikud, kes otsisid kuulsust ka merel.
See ongi viikingite maa,
mis katab tohutu ala, ligi 900 000 ruutkilomeetrit.
Maastikul annab tooni vesi - meri, jõed ja fjordid.
Kogu Skandinaavia on mereline kultuur.
Erinevad rahvakillud elavad mere ja jõgede ääres
ning karmidel Skandinaavia talvetel jääl.
Suurem osa maast on kaljudest sakiline ja paksu metsaga kaetud.
Viikingid elavad väikestes laiali pillatud asulates ja külades
ning leidub vaid mõni suurem linn.
Viikingid elavad ühistes hoonetes, pikkmajades. Algseid pole säilinud,
kuid Norra Borgis näitab ühe pealiku taastatud pikkmaja nende suurust.
Üldiselt on tegemist talumajandusega.
Nad elatusid maaharimisest, kalapüügist jõgedel,
rannikuvetes ja fjordides ning küttimisest metsades.
Need põlluharijad ja kalurid on vabad inimesed,
kellel on oma vara ja õigused, ent viikingite ühiskond on keeruline.
Nad olid ühiskondlikult kihistunud.
Osa inimesi oli või neid peeti teistest tähtsamaks:
pealikud, jarlid - see sõna vastab inglise earlile (krahvile).
Ühiskonna tipus on jarlid,
kes valitsevad vabade inimeste suure enamuse üle,
ja alumisel pulgal orjad, nii skandinaavlased kui ka võõrad.
See kultuur püsis orjusel, oli orjapidamiskultuur.
Suurema osa põllu- ja käsitööst tegid orjad.
Nii Skandinaavia pealikud kui ka orjad jäid paganateks,
kuigi suurem osa Euroopast oli pöördunud ristiusku.
Viikingid kummardasid paljusid jumalaid, peajumalat Odinit,
sõdalas-taevajumalat Thori ja viljakusejumalannat Freyat.
Algselt elavad skandinaavlased muust Euroopast suhteliselt lahus,
kuid 700. aasta paiku p.Kr. hakkavad nad osalema kasvavas kaubavahetuses,
mida soodustavad edusammud laevaehituses.
Meresõidutehnoloogia arenedes muutusid laevad kiiremaks,
võisid kaugemale sõita, purjed muutusid üldkasutatavaks.
Kõik see võimaldas ette võtta retki laiemasse maailma.
Viikingid seilasid oma asualalt igasse ilmakaarde.
Nad olid nii kaupmehed kui ka röövlid.
Üks mereretkede ajendeid
oli kahtlemata varanduse hankimine ja kokku varastamine.
Röövretke-viikingite kõrval tegutsesid ka kaupmehed.
Nemad uurisid uusi turge ja kaubavahetuse võimalusi.
Skandinaavlasi kõndis Istanbuli ja Bagdadi tänavatel.
Araabia reisimees ibn Fadlan kirjeldab neid,
keda ta idapoolsetel kaubateedel kohtas: "erepunaste juustega nagu tuli
ja sõrmeotstest kaelani tätoveeringutega kaetud.
Viikingid kasutasid itta reisimiseks suuri jõgesid,
mis viivad läbi tänapäeva Venemaa ja kaugemale Aasiasse.
Euroopas korraldati röövretki kuni lõunatipuni välja.
Läänes jõuti kõigepealt Briti saarteni ning siis Islandi ja Gröönimaani.
Viikingitel õnnestus läbida nii pikki vahemaid
tänu uusimale laevaehitustehnoloogiale.
Klassikalise pikklaeva üks varasemaid näiteid
on pärit Norra Osebergist.
See elegantse kõrge käila ja ahtriga laev pärineb IX sajandi algusest.
Laeva ümar kere ja madal kiil
võimaldasid mererannal või jõekaldal kergesti randuda,
jätmata ühtegi randa või siseveekogu ründeretkel ligipääsmatuks.
Ent kuidas olid pikklaevad ehitatud?
Taani Roskilde viikingilaeva muuseumis
kasutab laevameister Martin Rodevad Dael ühe koopia ehitamiseks
traditsioonilisi materjale ja riistu.
Mille kallal sa töötad?
Praegu on käsil emapuu, väikese viikingilaeva kiil.
Mis puit see on? Tamm? - Jah, tamm.
Kogu laev tuleb tammest.
Milline mürakas puu! Kui vana see võib olla?
Ma arvan, et oma 200 aastat.
Sellest saavad plangud. Kuidas sa neid teed?
Lõhume tüve algul pooleks ja siis veeranditeks.
Tammetüve lõhkumine plankudeks on raske töö.
Lõhe on näha. Peaks asja saama.
Planku tuleb tahuda ja vormida ning siis kiilu külge kinnitada.
Anna siia. Suurepärane plank.
Järgmine plank tuleb kohe selle peale.
Plankude paigutust üksteise peale tuntakse klinkerplangutusena.
See nõuab vähem tihendamist kui sileplangutus,
muutes laeva kergemaks ja kiiremaks.
Tamme peetakse tugevaks, kuid see on ka paindlik.
Väga hea!
Hämmastav. Ma kaalun sada kilo.
Need plangud on väga tugevad, kuid ka elastsed.
See võimaldab anda alusele klassikalise viikingilaeva kuju,
muudab laeva tugevaks ja elastseks, vastupidavaks tormile ja lainetele.
Martin tahab Danile näidata, mil moel.
Kui kõigutada, on näha.
Hämmastav. Kogu kere vetrub, justkui voogab põhjani välja.
Need oivalised pikklaevad on viikingiajastu mootorid,
mis aitavad luua müüdi viikingitest kui võitmatutest meresõdalastest.
Oma pikklaevadega võivad viikingid käia väga kaugel varandust otsimas.
Varsti hakkavadki viikingid käima
pahaaimamatute Briti saarte rannikuid rüüstamas.
Suurem osa saartest oli olnud sajandeid Rooma impeeriumi osa.
Pärast roomlaste lahkumist
asustasid Inglismaa viikingite germaani sugulased anglid ja saksid.
Lõpuks pöördusid need paganlikud hõimud ristiusku
ning VII sajandi alguseks oli suurem osa saartest kristlik.
Anglosaksi munkade tolleaegsetes kroonikates
kirjeldatakse viikingeid armutute rüüstajate ja röövlitena.
Dan on tulnud Šotimaa Portmahomacki,
kus IX sajandil elas Šotimaa põlis- asukate piktide usuline kogukond.
Ta kohtub ristiusu kloostri juures Martin Carveriga.
Künkal asus kirik ja selle kõrval kloostrihoone.
See oli päris suur asula.
Jah, suur, toimekas ja jõukas asula, õitsenguajal vaat et linn,
millel olid kontaktid Iirimaa ja Northumbria kloostritega
ning sidemed üle Inglise kanali. Väga tähtis paik.
See klooster oli hõbedast tseremoniaalesemete sepistamise
ning vääriskividega kaunistatud käsikirjade valmistamise keskus.
Siin valmistati karikaid. See on üks hinnaline koopia.
Paika välja kaevates leidis Martin väikesi dekoratiivkaunistusi,
mis kunagi karikaid ehtisid.
Me leidsime väikesi ehisnuppe nagu need siin.
See näitab, kui rikkad olid kristlikud kloostrid,
ahvatledes viikingeid röövima.
Seda nad tegidki, rünnates ka seda kloostrit.
Martinil on ka tõendeid, kuidas osa munki tapeti.
See oli vägivaldne. Näed seda mõõgahaava koljul?
Mõõk on löönud kellelegi pähe? - Jah, see on mõõga lõikejälg.
Hoope on sadanud lagipähe ja kuklasse.
Teda pidi rünnatama selja tagant, kui ta põlvitas.
Silme ette kerkib pilt mungast, kes põlvitab ja saab kolm mõõgahoopi pähe.
Viikingid nottisid mungad maha, tegid õitsva kloostri lagedaks
ja lahkusid rikkaliku saagiga.
Kloostrile pandi tuli otsa ja osa hoonest põles maani maha.
Viikingid omandavad varsti armutute röövlite ja mõrtsukate maine.
Kuid kas nad olid ainsad?
Viikingite röövretked olid kohalikele elanikele suur šokk.
Muidugi olid need vägivaldsed, kuid see oligi vägivallaajastu.
Viikingid polnud ainsad rüüstajad, vaid teised tegid seda samuti.
Kuid briti ohvrid on eriti hirmul viikingite pühaduserüvetamise,
kirikute ja kloostrite hävitamise, munkade ja preestrite tapmise ees.
Šoki toimel hakati viikingeid pidama kõigist teistest erinevaks.
Nad nägid teistmoodi välja ja rüvetasid ristiinimeste pühapaiku,
mis oli kohalikele mõeldamatu tegu.
Üks munk on IX sajandil kirjutanud: "Nende paganainimeste märatsemine
hävitas rüüstamise ja tapmise käigus õnnetul kombel jumalakoja.
Varsti pole viikingid ainult röövlid.
Nad asustavad ja rajavad kogu Põhja-Atlandil kauplemisbaase.
Sealhulgas Šotimaa põhjaosas Shetlandi saartel.
Kõikjal, kuhu nad lähevad, ehitavad viikingid traditsioonilisi pikkmaju,
pikki nelinurkseid akendeta hooneid, kus elab sama katuse all mitu peret.
See ikooniline ehituslaad on võti, mida arheoloog Sarah Parcak Euroopas
ja Põhja-Ameerikas avastamata viikingiasulaid otsides jahib.
Sarah kasutab viikingite asualade ülevaatamiseks satelliiditehnoloogiat
ja otsib viikingite pikkmajade eriomast kuju.
Dan on tulnud Sarah laborisse Alabama ülikoolis,
kus ta oma tehnoloogiat katsetab.
Sarah on alustanud viikingi- asulate otsinguid Šotimaalt,
keskendudes kohalike viikingi- uurijate abiga paljutõotavale alale,
väikesele Papa Stouri saarele Shetlandi saarestikus.
Sealt on leitud viikingite esemeid ehk läheduses peaks olema ka asula.
Sarah otsingute võtmeks on kõrge resolutsiooniga satelliitfotod (HRSI),
mille on teinud satelliidid 600 kilomeetri kõrgusel Maa kohal.
HRSI on oivaline tööriist.
Nüüd näeme maapinnal palju asju tänu uhiuuele satelliidile World View 3.
Selle resolutsioon on 0,3 meetrit ehk vaid 10 tolli.
Suumides võime näha uskumatuid üksikasju: üksikuid kambreid,
seinte paksust ja isegi sissepääse hoone sees.
See on hämmastav uus tehnoloogia.
Ent asjade detailne nägemine maapinnal on vaid osa tööst.
Arheoloogid tahavad näha, mis on maa all.
Satelliidid annavad selle võimaluse kaamerate abil,
mis tajuvad elektromagnetkiirgust inimsilmale nähtamatus spektriosas.
Satelliitide puhul on imetore,
et nad ei talleta teavet ainult valgusespektri nähtavast osast,
vaid ka lähi-infrapunase alalt, mida meie inimestena ei näe.
Saraht huvitab eriti valgus- spektri lähi-infrapunase ala,
sest see toob esile peened erinevused pinnase taimekasvus,
mida tavaline foto ei näita.
Näeb vaid tänapäevaseid põlde, nende piire, kerget värvierinevust,
kuid miski ei vihja sellele, mis on pinna all.
Ent kui andmeid lähi-infrapunaga töödelda, näeme juba peeni detaile.
Kui pinna all on muistseid varemeid, võib neil olla taimedele otsene mõju.
Häiritud pinnas võib niiskust hoida
ja maetud kivimüürid takistada juurte kasvu.
See võib viia peentele erisustele taimekasvus, mida meie ei näe,
kuid mis on lähi-infrapunale nähtav,
ning tuua esile maa alla mattunud iidsete alusmüüride kuju.
Me hakkame nägema vorme ja piirjooni, mis meenutavad vanu pikkmaju.
Lähi-infrapunane toob need selgemini esile.
Me näeme seda ja siin korrapärast hoonet.
See näitab, kui hästi suudavad satelliidid
nähtamatut maailma nähtavaks muuta.
Nüüd analüüsib Sarah sama tehnoloogiaga
Papa Stouri saare põlde, kus asub praegu North Housei talu.
Nüüd ilmub midagi lahedat.
See on North House Shetlandil, tänapäevane talu.
Satelliidifotod näitavad selgelt tänapäevaseid hooneid maapinnal,
kuid põld vasakul näib tühi.
Lülitades ümber lähi-infrapunasele, ilmuvad tühjale põllule uued jooned,
mida seal varem ei olnud.
Vaata seda. - Väga huvitav, otse moodsa talu serval.
Palja silmaga seda ei näeks.
Kas see tume joon võiks olla viikingite pikkmaja sein?
Ma olen sellest leiust väga põnevil.
See on esimene kord,
mil Sarah satelliiditehnoloogiat kasutatakse viikingite jahil.
Sarah teavitab oma leiust kohalikke arheolooge,
kes asuvad tühjal põllul kaevama.
Mõni päev hiljem suundub ka Sarah Papa Stourile vaatama,
kas arheoloogid on pinna alt midagi leidnud.
Ma loodan, et leiame midagi viikingiaegset. Eks näe.
Ma ei jõua ära oodata, millal saan käed mullaseks teha.
Kauge Papa Stouri saar Shetlandi saarestikus on väga väike,
vaid 8 ruutkilomeetrit, ja seal elab paarkümmend inimest.
Lõpuks jõuab Sarah pärale, North Housei väljakaevamispaika.
Tere tulemast North Housei. - Suur tänu. Kuidas läheb?
Üsna hästi.
Väljakaevamisi juhib kohalik arheoloog Rick Barton.
Pärast kahte päeva kaevamist paigas, kus satelliit avastas tumeda joone,
on tehtud juba märkimisväärne avastus.
Paistab müüri moodi. - Müüre meil leidub.
Suurepärane. - Vastab kenasti teie fotole.
See on päris suur müür.
See on mingi hoone või suletud ala kivivundament,
tugev tõend, et Sarah tehnoloogia maetud varemete leidmisel toimib.
Ent kas müüri ehitasid viikingid?
Kuulujutud liiguvad!
See on tahuline helmes.
Vastu valgust vaadates on näha, kust niit läbi käis.
Heldene aeg, imetore!
Helmes on pool- vääriskivist karneoolist.
Indiast toodud karneool- helmeid kasutati kaelaehetes
ja neid on leitud ka teistest viikingite asulatest.
Imeilus.
Tubli töö, Tom! Oled ühe pindi ära teeninud.
Tore leid. Mul on väga hea meel.
Seni näivad tõendid toetavat teooriat, et tegemist on viikingiasulaga.
Ent kas selles on veendunud ka Shetlandi peaarheoloog Val Turner?
Siin on suur müür. - Tore. Mulle meeldib.
Tõesti lahe müür, nii eriomaste kihtidega.
Väga soliidne müür, kahtlemata mõne hoone sein.
Laius klapib hästi pikkmajadega, mis me oleme välja kaevanud.
Sobib igati viikingi- kategooriasse.
Satelliidipildil oli väga tugev jälg.
Suurepärane. Ma pean tunnistama, et olen hämmingus.
Algul kahtlesin, kas saab asja, aga nähes nüüd sellist pilti,
olen rohkem veendunud, kui oleksin oodanud.
Me mõlemad.
Suurepärane.
Shetlandi saared on üks esimesi paiku, mille viikingid Britannias asustavad.
Samal ajal pole mõned viikingipealikud enam rahul
pelgalt röövretkedega rannikule.
Nad sepitsesid uut laadi rünnakuid,
mis viisid lõpuks täiemahulisele vallutusele.
Suur paganate armee tungib Inglismaale
ja asub anglosaksi sõdalastega võitlema.
Talvel koonduvad nad laagritesse, kus elab sadu võitlejaid.
Kristlike munkade IX sajandil loodud anglosaksi kroonikate põhjal
asus üks viikingite suuremaid laagreid Reptonis,
kristlaste tähtsas usukeskuses.
Arheoloog Martin Biddle on Reptonis üles kasvanud
ja asus juba üle 40 aasta tagasi anglosaksi säilmeid välja kaevama.
Varsti leidis ta tõendeid sissetungi- aegsetest hirmsatest sündmustest.
Ma pole 30 aastat siin ülal käinud.
Kohal. Ega ma nii käbe ole kui eelmisel korral.
Kerge see küll ei ole. Milline uhke vaade!
See on Trenti suur org.
Merest kaugemal ei saaks ollagi. - Just nimelt.
Need pole enam viikingid-randröövlid, vaid juba suured armeed sisemaal.
Kuskil pole enam turvaline. - Kuskil pole turvaline.
Viikingite laager oli unustatud, kuni Martin asus 40 aasta eest kaevama.
Viikingite hobuserauakujuline laager asub Trenti lõunakaldal.
Kaevamiste põhjal ümbritses laagrit vallikraav, mis suubus jõkke.
Kraav on neli meetrit sügav ja ülalt viis meetrit lai.
Tõendid viitavad suurele laagrile.
Ent vallutajad ei jäänud alati peale.
Kiriku külje all avastas Martin ühe viikingisõdalase tavatu haua.
Tal näis olevat kolm jalga.
Jalgu oli siiski kaks ning vasakul küljel lebas tupes mõõk.
Me leidsime vasaku reieluu ülaosast suure haava.
Keegi pidi niimoodi virutama ja mehe kastreerima,
sest me leidsime ta jalge vahelt metssea kihva,
mis oli seatud ilmselgelt... - Asenduseks.
Just. Kaelas oli tal klaashelmestest kee ja jumal Thori hõbevasar.
See on viiking.
Viikingid jätsid selles pühas usu- keskuses kõikjale oma paganlikke jälgi
ning just kirikuaias tegi Martin veel rabavama avastuse - massihaua.
Me tegime kaevamise igas staadiumis pilte. Vaata seda.
On need luud? - Jah, luud idapoolses kambris.
Luudekiht oli nii paks ja need olid suured luud,
mis oli kusagilt kohale toodud, mistõttu polnudki väikesi luid,
ja ilusti riita laotud nagu keskaegses surnukambris.
Martin usub, et need on sõjas langenute luud,
mis toodi lahingutest ja röövretkedelt kaasa,
et osutada neile viikingite turvalisel alal austust.
Üle 260 inimese, 80% mehed, enamasti noored, lapsi pole.
Väga hoolikalt valitud rahvas.
Oma sõjasurnute matmine keset Inglismaad viitab sellele,
et viikingid kavatsesid jääda.
Nad tulid küll vallutama ja rüüstama, kuid jäid varsti paikseks.
Nende vallutatud asulad puhkesid õide ja kasvasid koguni linnadeks.
876. aastal saab nende pealinnaks York.
Röövlitest ja asunikest saavad edukad linnakaupmehed
ja käsitöölised ajal, mida on peetud esimeseks tööstusrevolutsiooniks.
See polnud üksnes viikingite edulugu, vaid mitmekultuuriline eksperiment.
Andy Woods on Yorgi oru aardeleiu kuraator.
Fantastiline, eks ole?
Paganlikud viikingid ja kristlikud anglosaksid elasid koos samas linnas
ning see ainulaadne viikingi- aare pakub vaid ühes esemes
põnevat sissevaadet Yorgi hübriidkultuuri.
See on viikingite Yorgis vermitud münt, Püha Peetruse penn.
Ladina keeles on kirjas: Püha Peetruse raha.
Selge kristlik sümboolika on seotud imeliselt paganlike sümbolitega.
All näeme Thori vasaraga ripatsit ja otse keskel mõõka.
Selles on kenasti talletatud Yorgi viikingite kahetisus.
Nad tulid paganausulistena, kuid valitsesid kristlaste üle.
Sümbolid on segunenud. - Mõlemad ühele mündile vermitud.
Jah, see kõneleb viikingite ja anglosakside vastastikusest mõjust.
Aardeleiu teised esemed näitavad viikingite kaubavahetuse ulatust.
Meil on münte kaugest Usbekistanist, mis on vermitud Samarkandis.
Skandinaavias leiame palju dirhameid ja neid on ka aarde müntide seas.
Ehetest on meil see tükk võru, mis on tehtud Venemaal Permi kandis,
ja osa preesist, mis on ilmselt Iirimaa päritolu.
Nende kaubandusvõrgustik ulatus üle kogu Euroopa.
Usbekistan, Iirimaa, Venemaa...
Jah, kõik ühel kandikul. Imeline, kas pole?
See pole ainus aare viikingiaegsest Yorgist.
Andrew Jones uurib teist hinnalist viikingileidu Yorgi tänavate alt.
Ent teda ei eruta hõbe ega kuld.
Siin, kus me praegu istume,
on meie jalge all oma kümme meetrit arheoloogilist materjali,
millest vähemalt kolm moodustavad inimeste väljaheited.
Andrew uurimisobjekt number üks on "number kaks.
Ta uurib muistseid ekskremente,
mis annavad rohkesti teavet inimeste igapäevaelu ja kommete kohta.
See annab teavet, mida inimesed sõid.
Ta on toonud teemajja kaasa oma lemmikainese näidise.
See on hästi säilinud tükk iidset mineraliseerunud ekskrementi,
kõige suurem üksikjulk, mis me oleme Euroopast leidnud.
Andrew uurimis- tulemused kõnelevad
selle õitsva suurlinna elanike rikkalikust mitmekesisest toitumisest.
Peamiselt teraviljakliid, kuid oleme leidnud ka näidiseid,
mis sisaldavad terveid keedetud teri, midagi riisipudingu laadset.
Nii õpime peale koostisosade tundma ka toiduvalmistamise meetodeid
ja see on imetore.
Yorgi viikingid elatusid maa parimaist andidest.
Nende jäätmete põhjal on Andrew tuvastanud valgurikka söögisedeli.
Palju kala, suurel hulgal linde.
Need suuremad on haneluud ja väiksemad kanaluud.
Oleme leidnud ka metskurvitsate ja teiste metslindude luid,
mis näitab, et süüa leidus siin külluses.
Andrew uuritud ekskremendid
paljastavad ka keskaegse linnaelu ebameeldiva külje.
Leidub ka tuhandeid parasiitide mune.
Ka solkmed, mis puurivad end läbi sooleseinte
ja võivad ilmuda välja inimkeha igast avausest, ka silmanurgast,
kuulusid viikingite elu juurde.
Hoolimata sooleprobleemidest,
muudavad viikingid Yorgi üheks Lääne-Euroopa tähtsamaks keskuseks,
ajades äri lähedal ja kaugel.
Kui Briti viikingiasulad ja linnad õide puhkevad,
sunnib ülikute rõhumine Skandinaavias üha enam inimesi lahkuma.
Suured meretagused maad on ikka veel läbi uurimata
ja kartmatud viikingi meresõitjad asuvad uusi maailmu otsima.
Šotimaa ja Fääri saared on lähtepunktiks Islandile,
kus tollal oli soojem kliima ja viljakam pinnas kui nüüd.
60 aastaga asustavad uued asunikud terve saare,
rajavad talud ja elatuvad maast.
Siin on suurem osa viikingite elamuid ehitatud mätastest.
Maast lõigatakse rohu- ja pinnase- plokid, mis laotakse tellistena paika.
Sarah Parcak on juba näidanud,
et satelliidid aitavad leida peidetud kiviehitisi,
nagu müür Shetlandi saartel.
Nüüd püüab ta sama tehnoloogiaga leida uusi viikingiasulaid Islandil.
Maasse mattunud mättaseinu on siiski palju raskem kosmosest märgata.
Kas satelliidid suudavad neid avastada?
Tal on külas arheoloog Doug Bolender, Islandi viikingiasulate asjatundja.
Me keskendusime ühele alale.
Seal on hulk põlde ja võib näha rohelise erinevaid varjundeid,
kuid pilt on väga ühtlane.
Ent töödeldes andmeid lähi-infrapunaga,
hakkame nägema huvitavaid vorme.
Sarah keskendub taas lähi-infrapunase sateliidiandmetele,
mis toovad esile peened erinevused taimestikus.
Pilte on raske dešifreerida,
kuid näib, et seal esineb sirgjooni ja täisnurki,
mis võivad viidata inimese ehitatud hoonetele.
Suurus näib sobivat.
See võib osutada talule, mis on väga põnev.
Ainus võimalus selgust saada on kaevama hakata.
Sarah ja Dan ühinevad Dougiga Hegraneses Põhja-Islandil.
See on paik,
kus Sarah ja Doug leidsid satelliidi- fotodel võimaliku viikingitalu.
Nüüd tahavad nad näha, kas see põld peidab tõesti asulat.
Et oletatavat seina leida,
on Dougi kolleeg Gudny Zoega kaevanud proovikraavi.
Siin keskel on tõesti midagi seinalaadset,
nagu satelliidipiltidelt nähtus.
Kogenematul silmal on seda raske näha,
kuid keset proovikraavi kulgeb kompaktse pinnase vall,
mis võib olla mätasseina jäänus.
Doug avab valli ristlõike, et oleks paremini näha.
Siin on näha mätaste triipe.
Tumedad vöödid annavad tunnistust üksteise peale laotud murumätastest.
Arheoloogidele Dougile ja Gudnyle,
kes on kaevanud välja tosinaid mätasseinu,
on need kindlad märgid inimkäte tööst.
Tähelepanuväärsel kombel
on satelliidifotod tabanud peeni muutusi pinnakattetaimestikus
ja aidanud leida maetud hooneid, isegi kui need on mätastest.
Kuigi maapinnalt seda ei näe,
paiknevad mättad vaid kümne sentimeetri sügavusel pinna all
ja mõjutavad kindlasti taimede kasvu.
See väike mätaste kiht pinna all mõjutab kasvavaid taimi
ja seda on kosmosest näha? - 600 kilomeetri kõrguselt.
Hämmastav!
Nüüd teame, et satelliidipildid on siingi abiks, ja jääb küsida,
mida me Põhja-Ameerikast leiame.
Viikingite elu Islandil edenes peamiselt põldu harides ja kaubeldes.
Koloonia võis kasvada 20 000 inimeseni või suuremaks.
Just siin on kirjutatud lähim asi viikingite ajalooraamatule.
Need on tuntud Islandi saagadena.
Need saagad ulatuvad tagasi iidsete lugudeni,
mida viikingid ise pikkadel talveõhtutel üksteisele pajatasid.
Neil oli vaimustav suuline kultuur.
Viikingiajastu kõrgajal oli suurem osa rahvast kirjaoskamatu.
Veidi kasutati ka ruunikirja,
mis nikerdati puidule, luudele või kividele.
Nende kultuuris oli teatud määral kirjaoskust, kasutati ruunimärke,
kuid neil puudus raamatukultuur, teadmiste edasiandmine kirja teel.
Viikingite müüte ja ajalugu anti edasi suuliselt ühelt põlvkonnalt teisele.
Need saagad on loodud osalt laulude ja osalt pajatuste põhjal,
mida jutustati pikka aega edasi,
kuid suulises pärimuses kipub lugude sisu muutuma.
Islandi kristlikud mungad
panid need suulised pärimused XIII sajandil lõpuks kirja,
paarsada aastat pärast nende esivanemate ristiusku pöördumist.
Pandud kirja vanapõhja keeles, pole need pealtnägijate aruanded,
vaid kirjeldavad mitu sajandit varem toimunud sündmusi,
olemata seega täiesti usaldusväärsed.
Ometi leidub neis palju teavet viikingimaailma kohta,
nagu see oli tuhat aastat tagasi.
Need saagad on suurepärased eeposed,
mis kõnelevad palju isiksustest ja ajast,
perekonnaelust ja meresõidu suundadest.
Need on oivalised kirjanduslikud allikad,
mis annavad teadmisi viikingite kultuuri ja ajaloo kohta.
Saagad kirjeldavad ka viikingite valitsuse tegemisi Islandil.
Dan Snow kohtub saagade hea tundja Emily Lethbridgeiga paigas,
kus tegutses Islandi viikingite vabaõhuparlament, Thingvelliris.
See on maailma vanima parlamendi paik.
Nad pidasid oma koosolekuid geoloogiliselt silmatorkavas paigas.
See on looduslik murrangujoon,
kus kohtuvad Põhja-Ameerika ja Euraasia tektoonilised laamad.
Me seisame praegu Euraasia ja Põhja-Ameerika vahel?
Jah, korraga kahel mandril. - Kas pole tore, et viikingid,
kes uurisid esimeste euraasialastena Põhja-Ameerikat,
pidasid oma parlamenti nende kahe eraldusjoonel?
Saagade järgi kogunesid kogu saare pealikud iga aasta juunis siia.
Mis laadi asju neil kogunemistel arutati?
Siin lahendati tülisid või vaidlusi,
milles kohalikul tasandil kokkuleppele ei jõutud,
täiendati või vaadati ümber seadusi, võeti vastu uusi,
kuulutati lindpriideks ühiskonna liikmeid, kes olid seadusi rikkunud.
Saadeti Islandilt minema? - Nad võisid kõikjale minna,
kuid Islandile ei tohtinud nende jalg lindpriiuse kehtivusajal astuda.
Just selline pagendamine Islandilt
võis avada viikingite uurimis- retkede kõige hämmastavama peatüki.
Saagade põhjal karistas Islandi kohus 982. aastal meresõitjat Eirikr Punast,
sest ta oli tapnud mitu inimest.
Üks saagade tegelasi,
kes mõisteti kolmeks aastaks lindpriiks, oli Eirikr Punane.
Norras juba karistada saanud ja nüüd Islandil maapaos,
suundub Eirikr kaardistamata vetele. Küll lindpriid,
kuid tema ja ta meeskond on ka kartmatud maadeuurijad.
Nad kasutasid juhust ja olid valmis rasketeks kehalisteks katsumusteks,
nagu purjetamine lahtises paadis üle Atlandi, et näha,
mida nad sealt leiavad ja saavad ära kasutada.
Kuidas õnnestus viikingitel, nagu Eirikr Punane,
üle elada pikk teekond üle reetliku Põhja-Atlandi?
Et teada saada, on Dan asunud viikingilaeva koopia Ottar pardale.
Kui on tuulevaikus või laev kaldale lähenemas,
võetakse välja legendaarsed aerud.
Kui on tuult, kasutatakse purje.
Purje tõstmine üles mastitippu nõuab jõudu ja meeskonnatööd.
Nüüd on tunda, et sõidame sujuvalt allatuult.
Atlandi edukas ületamine
vajab siiski palju enamat kui tuult ja vastupidavat laeva.
Purjetajad peavad merel nädalaid hinge sees hoidma.
Mida nad sõid?
Kapten Esben Jessen pakub Danile viikingite tavalist laevaeinet.
Meil on siin suitsutatud lambaliha.
See on suitsutatud põhjapõdra pabulate peal, mis annab tunda.
Proovime.
Väga hea. Põhjapõdra- pabulad tulevad kenasti esile.
Edasi on kuivatatud tursk.
Seda lehka on isegi kõva tuulega tunda. - See on natuke nätske.
Väga valgurikas.
Kindla peale. Nagu näriks presenti...
Kui suitsutada, kuivatada või soolata nagu neid heeringaid,
kõlbavad need nädalaid või isegi kuid süüa.
Viikingite purjetamis- ja ellujäämisoskused
teevad neist avamere isandad. Ent kuidas nad navigeerivad?
Nad tunnevad hästi peeni vihjeid,
mis kõnelevad maa olemasolust ka siis, kui seda ei näe.
Seda tuntakse kaugrandumisena.
See võib olla mis tahes, alates rohu- või männilõhnast,
mida tunneb enne maa nägemist, pilvede kogunemine maa kohale,
merelinnud, kes pesitsevad maal ja lendavad igal õhtul tagasi,
rannalt tagasi peegelduv laine.
Ehk viikingid ei pidanudki naelapea pihta tabama,
vaid võisid saada saarest 50-60 miili kaugusel vihjeid,
kurssi muuta ja täpselt randuda. - Täpselt.
Pole täpselt teada, mis riistu või tehnikaid viikingid kasutasid,
et avamerel teed leida.
Nad seilasid teistest eurooplastest kaugemale läände
ja nende seiklused olid alles algamas.
Teises osas rändame kaugemale läände.
Lõpuks ometi midagi maapinnast kõrgemat. See on tohutu suur vare!
Gröönimaale, kus viikingite koloonia pidas vastu üle 500 aasta.
Vaat see on vägev hoone, mis näitab, et sul on õigus.
Ja on püsinud ligi 500 aastat.
Sarah alustab uue viikingiasula otsinguid veel kaugemal läänes,
Põhja-Ameerikas.
See annab aimu, kui südikad ja vaprad nad uusi maid otsides olid.
Külastame viikingite ainsat asulat Põhja-Ameerikas, otsides vihjeid.
Fantastiline. Ma vaatan iga maja ja sara mätaste paigutust.
Ta otsib satelliiditehnoloogia abil Põhja-Ameerikas uusi viikingiasulaid.
Kuid kas ta leiab?
See lausa kisendab: "Palun kaeva mind välja!
Ja muudab senituntud ajalugu?
Täna on tõesti väga hea päev.
Olete valmis?
Tõlkinud Tõnu Tammets